Samme ettermiddag kom Timothy på beina -
- og inspiserte skadene etter stormen.
Sanden hadde ødelagt alt.
Hardest rammet var dessverre ferskenhusets matlager, -
- hvor taket hadde blåst av. Nesten all maten var nå uspiselig.
Sandstormen førte også til lungebetennelse.
Det var kommet inn sand overalt.
Særlig der selv ikke nye planker kunne beskyttet mot været.
Nemlig gjennom sprekkene i vindusglasset ved Charlies semg.
Det var ingen verdigjenstander eller penger på Manderlay.
For den fine klokken som stadig tikket på kaminhyllen, -
- var ikke sveitsisk. slik Mam trodde, -
- men en lokal, verdiløs kopi.
Manderlays frie selskap var fallitt.
Wilhelm og Grace trodde derfor ikke at noen ville delta i undervisningen.
Men en etter en møtte folket på Manderlay frem.
Jeg er glad for at dere er kommet.
Men jeg har ikke forberedt noen time.
Jeg vil bare si ...
... at denne håpløse situasjonen tynger meg.
Men dere kan selvfølgelig ikke bruke ordene mine til noe.
Nei. Såpass har hun da lært.
Men håpløshet er vi godt kjent med.
Det står millioner av planter under sanden.
Kan vi redde 50, kan vi dyrke en liten mengde av høy kvalitet -
- og få en bedre pris for det.
Jeg synes vi skal handle.
Slik ble den store katastrofen til hell i uhell for Grace.
Folk så nå en felles fiende i sanden -
- og arbeidet skulder ved skulder med deres bitreste fiende -
- for å nå deres felles mål som frie, myndige amerikanere.
Stanley og Bertie hadde stukket pinner i jorden, -
- så folk kunne finne de plantene som skulle reddes.
Flora fortsatte barnslig å erte Grace med -
- at hun var svært betatt av Timothy.
- God natt. gamle Wilma. - God natt. mitt barn.
Vi kan legge oss og snakke litt før vi sovner.
Nei takk, Wilma. Jeg er ikke trett nok til å legge meg ennå.
Det hjelper å gå en tur.
Det er en veldig god idé å gå en tur når kroppen ikke er trett.
Det pleier jeg også å gjøre.
- God natt. - God natt.
Grace gledet seg over at alt syntes å gå av seg selv.
Men det at hun ikke hadde spilt en aktiv rolle, føltes tomt, -
- og hadde gitt plass til noe annet.
Menneskelige saker som instinkter og følelser.
Grace ble slått av en illevarslende følelse av hjemløshet.
Plutselig befant Grace seg bak badehuset.
Uten varsel utviklet hjemløsheten seg til en lengsel -
- etter å følge det rustne røret mot strømmen av skittent vann -
- inn til det rommet hvor nakne kropper ble vasket i billig såpe.
Svart hud.
Maskulin og svart manndom.
Graces tanker ved badehuset var uverdige og skjendige.
Tankene hennes skulle være helliget arbeidet ved Manderlay.
Men disse tankene hadde intet med det å gjøre.
Grace tvang seg til å sove, for å glemme de svarte kroppene.
Det var faktisk mulig, takket være staheten som var utbredt i familien.
Men plantene og hennes elskovssyke kropp, ga ikke opp.
Dette manifesterte seg i en drøm. Grace var i et fjernt land.
Det var kvinner i eksotiske kostymer og menn i turbaner.
Selv i søvne hatet hun å innrømme -
- at faren hennes kanskje hadde rett.
Men det var et harem.
En gruppe svarte slaver kom bærende på et kjempefat med dadler.
Og med ett lå Grace i dadlene og skalv av lyst, -
- mens beduiner tilfredsstilte henne etter tur med nesene deres.
Det ble enda mer forvirrende da Timothy dukket opp.
Han var både slaven som kom med vin og selveste sjeiken, -
- hvis myndige hender målte Graces mest intime åpninger.
Jeg må ha forsovet meg.
Unnskyld. men Claire er blitt dårlig igjen.
Ja, feberen er steget.
- Har hun fått noe å spise? - Ja da. Lammekoteletter og kylling.
Litt havregrøt. men hun har ikke apetitt.
Hun ble syk under sandstormen i fjor også.
Men stormen var verre i år.
Du bør dra hjem til den rene luften og de uuttømmelige matlagrene.
Vi må holde sammen nå. Uansett hvor hardt det blir.
Det blir det. Jeg har sett hvor lite vi har igjen.
Men noen stapper i seg ennå.
Du har rett. Det må vi snakke med folk om.
Det går nok bra, Rose.
Jeg foreslår at vi rasjonerer den siste maten -
- og drøyer det i en måned. til vi kan høste grønnsakene.
Jeg hører at det er lite bønner og poteter igjen, -
- så jeg synes vi skal gi dem til Rose, for Claire trenger mat.
Resten deler vi likt mellom oss.
Unnskyld, men ...
- Gjelder det oss også? - Ja, selvfølgelig.
Vi har spist mat faren din aldri hadde budt oss.
Joseph sier at det rent juridisk ikke kan kalles mat engang.
Faren din pleide å la oss skaffe mat når krybben var tom.
Vi kunne jo stjele noe fra noen.
Men det går vel heller ikke, Miss Grace?
Du er visst en hard negl.
Det kan hende det. ja.
KAPITTEL SEKS Harde tider på Manderlay
LUCIFERS BRØNN
Selv stedets sunneste mat kunne ikke gjøre Charlie frisk.
Hun trengte kjøtt. Det visste Timothy.
Så nå måtte de klare seg uten det trofaste eselet ved tredemøllen.
Det lovet ikke godt for moralen -
- at gangsterne nå prøvde å reparere bilen etter sandstormen.
Men Joseph, advokaten som kunne tolke de mest innviklede tekster, -
- måtte melde pass for Ford-manualen fra 1923.
Med tiden vokste Manderlays spredte planter side om side -
- med beboernes sult.
Det lille eselkjøttet som var igjen, var forbeholdt Charlie.
Grace befant seg i den merkelige situasjonen -
- at hun sammen med Wilma og de andre, gjorde det forbudte.
Hun fulgte sørstatsskikken og spiste jord.
Joseph hadde gitt opp Ford-manualen, -
- men fant en besynderlig formulering i kontrakten -
- han hadde inngått med Graces far.
Den kunne med litt god vilje forstås dit-
- at visse omstendigheter tvang den ansatte -
- til å adlyde høyere makter enn sin sjef.
Det ville i dette tilfelle si hans mage.
Den gode nyheten var at selv om tørken hadde vært hard, -
- hadde Stanley og Timothy funnet en måte å bekjempe den på.
Vent litt ...
Nå kommer det.
Men de beste nyheten var Charlie -
- som nå ved et mirakel var i stand til å spise den gode maten.
Alltid midt på natten da ingen så på ... Men likevel.
Om Grace hadde trodd at sulten ville dempe hennes seksuelle fantasier, -
- var snarere det motsatte tilfellet.
Flora, hva skjer inne hos hønene?
- Driver de og slåss? - De fire hvite mot den svarte?
- Skal jeg åpne døren så du kan se? - Nei.
Men den svarte høna er skikkelig stolt.
Skulle ikke forundre meg om de andre hakker på henne.
Ikke erte meg, Flora.
- Vel, god natt, da. - God natt.
Flora hadde ertet Grace før med den lille svarte høna.
Men de gikk løs på den, ingen tvil om det.
Og for å gjøre vondt verre vendte varmen i lendene hennes tilbake, -
- tross den stakkars hønas skrik etter hjelp.
Den ble kanskje enda sterkere av det?
Knust, ydmyket og overveldet av frykten for å miste forstanden -
- flyktet hun.
Og i et anfall av vanvidd. det andre kaller kåthet, -
- kastet hun seg på sengen og glemte alt om skam og korrekthet, -
- og gjorde det hun ikke hadde gjort siden barndommen.
Hun presset seg mot den knuten hun instinktivt hadde lagd av teppet.
Det er vanskelig å si om hun nøt det.
Men hun fortsatte. Hun kunne ikke styre det lenger.
Uten hensyn til de andre kvinnene, eller bare alminnelig anstendighet, -
- tok de pulserende eksplosjonene i underlivet over hele hennes verden.
Gud vet hvordan det hadde gått hvis det ikke akkurrat da -
- kom en person som tvang henne tilbake til en forsvarlig tilstand?
Skynd deg å komme. Miss Grace.
Hun er død.
Jeg passet så godt på henne.
Jeg ga henne det gode kjøttet.
Hun spiste det.
Men hun er død.
- Kom her. - Hun spiste jo.
Nei, hun spiste ikke noe. Det gjorde hun her.
Vil du fortelle det selv?
Jeg var så sulten.
Jeg blir så svimmel.
Beina mine verker når jeg er sulten.
Vår venn og Claires elskede gamle Wilma besøkte oss mens vi sov.
Hun tømte Claires tallerken hver natt.
Det var lett nok gjennom vinduet. det kan åpnes utenfra.
Jeg har spist så mye jord i mitt liv.
Tennene mine klarer ikke mer.
Hun drepte den lille jenta vår.
Jack, hun var syk.
- Miss Grace ... - Hun var syk, Jack.
Rose presset henne ikke til å spise, fordi hun spiste om natten.
Wilma skal straffes for at hun drepte datteren min.
Vi må stemme om det. Wilma skal straffes for å ta livet av jenta mi.
Jeg krever rettferdighet. Ellers dreper jeg henne selv.
La meg gå.
- La meg gå! - Slipp henne!
Hold opp! Vi snakker om det i morgen!
Så neste kveld samlet de seg -
- under Manderlays forunderlig klare, blinkende stjerneteppe.
Nå har alle talt, Wilhelm. Wilma viste ikke Claire noen nåde.
Så hun skal heller ikke vises noen nåde. Hun skal dø.
Jack ... Å drepe gamle Wilma gir deg ikke Claire tilbake.
Vi krever bare rettferdighet.
Du har selv sagt at vi har rett til den.
Jeg foreslår ...
... at hun forvises fra Manderlay for å stjele mat i et nødstilfelle.
Det overlever hun likevel ikke. så gammel som hun er.
Vi vet ikke om maten kunne betydd noe for Claires skjebne.
Wilma kunne ikke vite om det ville drepe henne.
Men hun blåste i om hun satte en annens liv på spill.
Og det gikk ut over den lille jenta vår.
Wilma så bare en tallerken som ingen rørte. Hun var sulten.
Hva tror du vi andre var? Alle vi andre fulgte avtalen.
Og hva tror du lille Claire var?
Vi er sultne alle sammen. Og det gjør det bare enda verre.
Da vil jeg be dere om -
- å stemme om Jacks og Roses forslag.
Alle de som mener at Wilma fortjener å dø, -
- rekker opp hånden.
Takk. Takk, alle sammen.
Stans.
Grace?
Er det ikke vi som bestemmer her? Det har du sagt hele tiden.
- Men det er kanskje bare av og til? - Nei, det er hele tiden.
Er ikke du her for å forsvare våre beslutninger?
Så la meg gå bort og gjøre det.
Nei.
Hvis noen skal gjøre det. skal det være meg.
Det må ikke være en hevnakt.
Det er greit for meg. Så lenge hun lider like mye som Claire.
Det er opp til meg.
Jeg sier fra når det er over.
Grace ...
Vær så snill og fortell meg ...
... hva de bestemte.
Skal jeg dø?
Nei, Wilma, du skal ikke dø.
Hva mener du?
De stemte imot Jacks forslag. Du skal ikke dø.
De trodde ikke Claire ville ha spist maten.
Og hun ville likevel ha dødt av lungebetennelse -
- etter sandstormen.
Sa de virkelig det?
Ja, det gjorde de.
Du kan ikke forestille deg hvor fryktelig ventetiden var ...
- Jeg er så trett. - Ja. det vet jeg. Det er sikkert.
Men nå kan du sove godt.
Ja. det kan jeg.
Legg deg og sov litt.
Du er den datteren jeg aldri fikk.
- Legg deg nå. - Blir du til jeg har sovnet?
Ja, Wilma.
Legg deg nå.
Wilma?
KAPITTEL SJU "Høst"
Endelig kom høsten.
Bomullen kom sikkert i sekkene.
Tross de få buskene. var det en god høst.
Det var som om alle prøvelsene hadde gjort bomullen ekstra hvit.
Selv med vanlige priser, ville høsten innbringe mer enn noensinne.
Ingenting var som før, men høsten kom like presist som den pleide.
Så snart den siste bomullen var i sekken, kom svalene.
De falt ned fra himmelen, ned mot myrene.
Alle så på dem med ærrefrykt, -
- og for en stund, var det større enn all verdens ord og politikk.
Den gamle rensemaskinen stod klar. Det hadde den gjort i en uke.
Smurt, tatt fra hverandre og satt sammen igjen av Sammy og Niels.
De to gikk godt i spann. Niels eide ikke humor, -
- så klovnenegeren Sammy hadde gitt opp -
- å underholde ham med sine dårlige vitser.
Edvard?
Jeg kjente deg nesten ikke igjen. Du har ny klesstil.
Faren din syntes det trengtes forandring.
Han går inn i en ny type forretninger.
- Er far her? - Nei. Men jeg har en beskjed fra ham.
Faren din sier at han kommer mandag om åtte dager klokken åtte.
Han venter utenfor i bilen i et kvarter, og ikke ett sekund mer.
Akkurat som han gjorde i Dogville. og som han gjorde med din mor ...
- Da han fridde til henne. - Ja.
Hvis du vil bli med, må du stå der. for ellers kjører han bare videre.
- Jeg har forstått. - Bra. Da drar jeg. Pass på deg selv.
I like måte, Edvard.
Si til far at de nye tidene er kommet til Manderlay.
Men Grace hadde ingen intensjoner om å dra med sin far.
Hun hadde sitt eget liv nå, og det passet henne fint.
Men hun ville gå bort til porten. Hun måtte vise ham -
- hva hun hadde oppnådd. Et nytt og bedre Manderlay.
Det var eksamensdag for Stanley og familien.
For selv om det hadde gått bra i det siste, -
- tok Stanley alltid en øl med Mr. Miller, -
- og da kunne ingen hindre ham i å avsløre hva som var skjedd -
- og ødelegge alt sammeh.
Wilhelm var veldig imot å ha de hvite snakke med sjåførene.
Men Grace trumfet det igjennom. Hun stolte på dem.
Dumme nigger! Er du helt udugelig?
Unnskyld, Mr. Mays.
Jeg bare tuller.
Der lurte han deg.
Stanley Mays og familien bestod eksamen.
Samme kveld erklærte Grace dem for rette amerikanere å være.
Nå kunne de reise, men de valgte å bli.
Det var snakk om å gi familien og Stanley Mays fast ansettelse.
Før de visste ordet av det var dagene gått, og pengene satt i banken, -
- hvor stolte Timothy hentet dem til hest.
Niels og Sammy reparerte bilen uten å se i manualen.
- Takk for alt. - Selv takk.
- Hva skal dere gjøre nå? - Vet ikke.
Dere kan jo alltids bli gangstere igjen.
- Hvor er Mr. Robinson? - Nede i hyttene og tar avskjed.
Grace var rørt over hans plutselige interesse for de tidligere slavene.
Men det føltes riktig da de kjørte.
Grace sa farvel til makten.
Modige og sterke er dine menn og kvinner
heller det enn korn og vin
gjør oss verdige Gud i himmelen
for denne store jord er din
hjerter åpne som våre dører
med rund hånd og en sjel så fri
Alabama, Alabama
deg i troskap hyller vi
Han ser på deg.
- Nei. - Han ser på deg.
- Nei. - Nå er jo gangsterne kjørt.
Da du var sjefen. var han gjest i ditt rike.
Nå er du gjest i hans.
Jeg tror han vil ha deg nå.
Han må få noe å spise. Jeg skal hente ham.
Vil du ikke ha litt mat?
Vær stille, kvinne.
I Mams soveværelse husket Grace Floras snakk om intime detaljer.
Hos munsiene fulgte samleiet de gamle skikker.
Det vil ikke være noe for Grace.
Ikke med hennes moderne tanker om likestilling mellom kjønnene.
Men Grace hadde etterlatt sine progressive idealer ved bordet.
Nå skjedde endelig det hun hadde drømt om.
Men det var mer bisarr enn erotisk.
Grace bestemte seg for å ikke slippe den tanken.
Våkne opp, Timothy.
Timothys hest hadde sluppet ut, og det var tent bål rundt hyttene -
- mens Grace sov.
- Hva har skjedd? - Det kan jeg ikke si.
Hvis du vil ha et klart svar. så spør en annen.
- Gangsterne tok pengene. - Hva?
Gangsterne tok pengene. Det er svaret.
- Det er da klar beskjed. - Helt klart.
Hva får deg til å tro at de tok dem?
Da festen var over gikk alle fra bordet -
- for å gå og se på pengene.
Timothy hadde gjemt dem bak den røde skrenten.
Han skulle holde øye med stedet. men han var ikke der.
Kassen var blitt fjernet. Den var tom.
En av gangsterne gravde den opp under påskudd av å ta avskjed.
Men han kunne ikke ha gjort det alene.
En eller annen må ha fortalt ham hvor kassen var.
Sammy ville ikke innrømme at det var ham.
Selv om han var mye sammen med Niels.
Så begynte alle å rope og skrike.
Folk hisset seg opp. og ingen hørte etter.
Stanley Mays og familien kom seg visst unna.
Men Philomena og Bertie fikk stygge knivsår.
Elizabeth er også død. Men det var et uhell.
Vi sendte vekk pistolene for tidlig.
Vi var ikke helt klare ennå.
For en gangs skyld var Grace stum.
Hun angret sin smakløse kommentar til gangsterne -
- om å gjenoppta deres tidligere yrke.
- Jeg får ikke liv i Timothy. - Det tror jeg så gjerne.
Han drakk tre flasker sprit før middag.
Munsiene drikker ikke.
Kanskje ... de gjør det ved spesielle anledninger.
Ja, her står stemningen i taket.
Sa jeg ikke at jeg aldri ville se deg her igjen?
Jeg har ikke kommet for å inngå forretninger, men for å avslutte en.
Jeg håper selvfølgelig du vil innse at jeg er en ærlig mann.
Jeg hadde jo slett ikke behøvd å komme.
Her er dine 80 prosent.
En ganske pen liten bunt.
- Er det pengene fra avlingen vår? - Det vil jeg tro.
Det er jo den tiden av året.
Jeg spilte litt med en ung mann ...
Jeg visste at han kom herfra.
Så nå kommer jeg med din andel.
Du tok visst feil av meg, hva?
Hvem vant du alle disse pengene fra?
Det er en dag siden nå. Jeg ville ha kommet før, -
- men jeg kjørte forbi en svart bil med noen herrer i mørke jakker.
De kjørte etter meg og skrek at jeg skulle dø.
At jeg var en svindler. som tok fra bunnen.
For en beskyldning å komme med. Det tok sin tid å slippe unna dem.
Hvem var det?
En neger som kom ridende. Hva het han nå?
Timothy ...
Ja, nettopp.
Han het Timothy.
Han er en munsi. De spiller ikke om penger.
Det vet jeg. Det hører jo til mitt felt.
Plent umulig å slepe dem til spillebordet.
Men han er ikke en munsi. Han er en pokker til kar med kortene.
Og det fortsatte han å være. uansett hvor mye han tapte.
Han sa til alle at han var munsi.
Jentene falt jo pladask for munsi-historiene hans, -
- om stolte afrikanere og kongeslekter.
Alle de gammeldags dydene. Og aksenten.
Det gjorde det lettere for ham å få jentene til sengs.
Jeg vil ikke engang utnytte din takknemlighet. Slik er jeg.
Jeg kom sannelig på et motto for dagen.
Man sier at mansiene er mer velutrustet enn munsiene.
"Munsiene oser av kulde, -"
"- men mansiene. jøss. som de kan knulle!"
Vi ses. Vi kan snakke forretninger en annen gang.
Grace skyndte seg å slå opp på sidene med inndelingen av slavene.
Hvor sto Timothy? Jo, der stod det et ettall.
En stolt slave, akkurat som hun hadde lest sist.
Eller sto det nå det?
Hun gransket håndskriften -
- og sammenlignet det med sjutallet ut for Elizabeth.
Den behagelystne negeren, kameleonen, som var ekspert i -
- å tilpasse sin personlighet det som iakttageren ønsket å se.
Nå så Grace det.
Det sto ikke én ved Timothy, men sju.
Hun hadde ønsket å se det som et ettall.
Det sto også en bemerkning.
"Vær på vakt, djevelsk snedig."
KAPITTEL ÅTTE
Grace får hevn over Manderlay. og filmen slutter
Grace hadde innkalt alle på Manderlay til et siste møte.
Hun hadde bestemt seg for å forlate stedet for alltid -
- og kjøre med sin far når han kom.
Dere er her alle sammen?
Jeg fikk overtalt kollektivet til å samles og avholde to avstemninger.
Det kan ikke angå meg lenger.
- Ikke vær for sikker på det. - Jo. jeg er det.
Jeg er kommet for å si farvel.
Dere har hatt to avstemninger i dag, -
- og jeg har tilfeldigvis med meg to gaver.
Avskjedsgaver, om dere vil.
Den første er disse her.
Det er pengene fra avlingen.
Det er faktisk 80 prosent. En korthai tok 20 prosent i kommisjon.
Han lurte pengene fra en her fra Manderlay i kortspill.
- Så det var ikke gangsterne? - Nei, det var ikke det.
Jeg vil ikke hale ut spenningen.
Den mannen som dere hadde valgt til å passe kassen, gjorde det.
Han ble overmannet av lysten til å spille.
Antakelig fordi han slett ikke er en munsi, -
- men en mansi.
Hvor ubetydelig det enn måtte høres.
Og det bringer meg til min andre gave.
Denne boken. Selv om det smerter dere, må den frem i lyset.
I denne boken -
- som er den mest avskyelige boken som noensinne er blitt skrevet, -
- står Timothy oppført som en behagelysten neger -
- som kan endre personlighet for å behage iakttageren.
- La meg finne siden. - Det er på side 104.
Hvordan vet du det? Jeg trodde ikke noen slave hadde lest denne boken.
Det er jeg som har skrevet den.
Alt er skrevet i min pertentlige håndskrift.
Mam og jeg var svært unge da krigen sluttet.
Vi var livredde for den nye lovgivningen.
Var dere livredde for den?
Vi prøvde å se for oss den verdenen slavene skulle ut i.
Var de klare for den?
Eller rettere sagt: Var den klar for dem?
Slavene ble lovet alt mulig. men vi trodde ikke noe på det.
Så Mam bad meg skrive -
- hvordan jeg syntes det skulle være hvis alle ble på Manderlay.
Men dere forlenget jo slaveriet.
Det kan godt være. Men det var det minste av to onder.
Visste de andre at du skrev boken?
De i kategori to, tre og fem har alltid visst det.
Et par stykker av de andre hadde best av ikke å vite det.
Men nå vet alle det.
Jeg skrev Mams lov, og det var til alles beste.
Til alles beste?
Hvordan våger du å si det?
Det er jo oppskriften på undertrykkelse -
- og ydmykelse. fra begynnelse til slutt.
Jeg tror du har lest den med feil briller, Miss Grace.
Hvis jeg må få si det ...
Så innviet Wilhelm Grace i det humane -
- ved det minste av to onder.
Mams lov sikret alle mat og husly -
- og lot dem klage over herrene deres, -
- i stedet for at de selv skulle ta ansvar for deres triste skjebner.
Middagsmønstringen var et gode, -
- fordi plassen var skyggefull midt på dagen.
Inndelingen i kategorier fulgte de atferdsmønstre -
- som mennesker tyr til for å overleve undertrykkelse -
- og gjøre livene sine enklere.
En stolt neger. Ikke at Manderlay har hatt mange, -
- overlevde ved å se seg selv som stolt, og ved sin tro på -
- at han var mer forfulgt enn de andre.
Klovnenegeren vant mye ved at herren var forpliktet til å le.
Og de arhdre kategoriene hadde lignende fordeler.
Penger ble forbudt, og man måtte spille om bomulsdotter, -
- så ingen familier gikk fallit. Og så videre.
Til slutt holdt Grace sitt hode på å eksplodere.
Men de er jo ikke frie! Det er det som betyr noe.
Det er et filosofisk argument.
Og det leder meg til de to før nevnte avstemningene.
Er Mams lov stadig relevant?
Vi ble enige om at den dessverre var like relevant nå som noensinne.
Amerika var ikke klar til å ønske oss velkommen -
- for 70 år siden og er det stadig ikke.
Fortsetter det som nå. er det ikke klart om 100 år.
Så vi har bestemt oss for å ta ett skritt bakover her på Manderlay -
- og gjeninnføre den gamle loven.
Unnskyld, men jeg går nå.
Hva angår din avreise, må jeg fortelle om den andre avstemningen.
Som du vet, mistet vi Mam.
Dessverre fikk vi skremt hennes etterkommere godt og grundig vekk.
Kort og godt: Vi mangler en ny Mam.
- Nei! - Du fikk hver eneste stemme.
Aldri i livet.
Med all din idealisme tror jeg du vil trives med -
- å vokte over et menasjeri av skapninger -
- som ikke har en sjanse til å overleve i den frie natur.
Du trodde jo at kollektivbegrepet ville være bra for oss.
Du var så sikker at du tydde til maktbruk for å overbevise oss.
Jeg håper ikke at vi blir nødt til å gjøre det samme.
Hva mener du? Vil dere holde meg fanget her?
Bare til du forstår. Akkurat som du ville ha oss til å forstå.
Porten er reparert og låst.
Gjerdet er i god stand. men ikke særlig høyt.
Det gjerdet ... Ærlig talt.
To menn med et rustent haglgevær og en leketøyspistol.
Hvor dumme tror du vi er?
For dumme til å bygge en stige hvis vi virkelig ville vekk?
Grace hadde kastet bort mye tid på møtet, og de kom ingen vei.
Faren hennes ville komme i bilen sin til porten klokken åtte.
Det var om en halv time. Hun hadde ingen stige.
Hun var helt alene, omringet av mange.
Hvordan skulle hun slippe ut fra Manderlay?
Når stod en del av gjerdet alltid åperht?
Grace måtte skifte taktikk fort, hvis hun skulle rekke avtalen.
Greit. Så gjør jeg som dere vil.
Ikke av mitt hjertes godhet. men fordi det er min eneste mulighet.
Og bare rolig, jeg skal nok adlyde deres elskede lov.
Først må vi ta oss av dagens sak: Timothy.
En slave fra kategori sju har begått et tyveri som nesten ruinerte oss.
Ettersom Mams lov ikke angir noen straff for tyveri av penger, -
- må jeg være kreativ.
Hva var det du sa, Flora? Noe med å plante en flaske vin.
Jeg tror det er en flaske vin under Timothys sal.
Tror ikke dere det?
Så det var det jeg så der i går.
Så sannelig om det ikke var en flaske vin.
Det var ennå ti minutter til hennes punktlige far ville komme -
- og vente utenfor i et kvarter og ikke et sekund mer.
Det var akkurat nok tid til en verbal avskjedssalutt.
Timothy, du behøver ikke være stolt og taus lenger.
Klynk og skrik -
- og trygle om nåde, -
- som den mansi du er.
Den mansi du forakter så veldig.
Det er hatet dere nærer til dere selv, -
- som dere aldri får meg til å akseptere.
Du er et avskum av en svindler.
Wilhelm og alle dere som følger ham. forråder deres egen rase.
Jeg håper andre negre vil oppdage forræderiet deres og straffe dere.
Dere gjør meg kvalm!
Du har sikkert rett, Miss Grace.
Man kan sikkert ikke håne oss nok.
Men jeg forstår ikke hvorfor du blir så sint.
Er det ikke noe du glemmer?
Det er dere som har skapt oss.
Det eneste som kunne hindre henne i å piske til evig tid, -
- var klokkens muntre klokkespill som meldte hennes fars ankomst.
Hun trengte hans støtte.
Manderlay var også et sted som verden godt kunne unnvære.
Grace kjente igjen sin fars håndskrift.
"Kjærre jenta mi," stod det.
"Så narret du faren din enda en gang."
"Først ventet jeg et kvarter. men jeg er for snill av meg."
"Så jeg gikk bort til gjerdet bak buskene -"
"- for å se om du hadde det bra."
"Til min overraskelse så det ut som du hadde et godt grep om tingene."
"Jeg er stolt av deg, jenta mi. Jeg håper vi vil møtes en dag. -"
"- så du kan fortelle hva du mente med 'nye tider' på Manderlay."
"Kjærlig hilsen din dumme, gamle far."
Avstemninger er uovertrufne, -
- men det er sjeldent mulig å bestemme klokken gjennom debatt.
Det var nå ganske tydelig.
Grace måtte på få sekunder velge i hvilken retning hun ville flykte.
Og hennes forfølgere bar faktisk på fakler.
Grace hadde det travelt og så ikke Burt, den forrige flyktningen -
- med et liberalt syn på andre raser, som ikke kom langt.
Grace var sint.
Manderlay var fastfrosset i et alt for negativt bilde av landet.
Amerika hadde utvilsomt mange fasetter.
Men at det ikke skulle være klart til å innlemme de svarte?
Det kunne man ikke påstå.
Amerika hadde rakt hånden diskret frem, -
- og nektet noen å se den hjelpende hånden, -
- kunne han virkelig bare takke seg selv.